full of heart and devoid of life; crudely manipulative when it tries hardest to be subtle; and profoundly complacent in spite of its intention to unsettle
אני נתקל יותר ויותר בציוצים נגד אלה קינן. זהו? חצי שנה עושה עבודת קודש של הסברה ועזרה למפונים וחיילים ועכשיו אנחנו כבר לא אוהבים אותה כי.... מה קרה? אמרה איזו דיעה פוליטית שלא מתיישבת עם הדיעות של טוויטר?
היי טוויטר, הגיע הזמן לחדשות טובות. מצאתי עבודה!! אני מתחיל לעבוד בחוש"ן (ארגון חינוך ושינוי) בתור מדריך בבתי ספר שמלמד על קהילת הלהט"ב.
סופר מתרגש מזה!!!
חפירה: כבר זמן מה שאני לא פה. אני לא בתקופה טובה נפשית בלשון המעטה. עזבתי את העבודה, נכנסתי לדיכאון עמוק וחובות עמוקים עוד יותר, עוזב את תל אביב וחוזר מחר להורים כי לא יכול להתמודד יותר עם החיים.
ולמרות שיש נפילות, כמו היום שבמשך שעה בכיתי ושוב התחילו המחשבות לעשות משהו, אני שוב נלחם ושוב מבקש עזרה מהחברים שלי שאוהבים אותי. ובלי היסוס בכלל הם כולם מתגייסים. אני רק מקווה שזה יעזור. שאני שווה את המאמץ והדאגה והאהבה הזאת. הם מנסים להזכיר לי שכן. רק אני עוד לא בטוח.
למה #לאהתלוננתי? כי זה קרה בגיל 5. כי חשבתי שזו אשמתי. כי אולי נהנתי מזה אז בעצם פיתיתי את השכן המבוגר בעשור ממני. כי זה קרה כל כך הרבה פעמים עם יותר מדי אנשים שהכרתי ושבטחתי בהם אז במשך שנים חשבתי שהמצאתי את זה. כי מי יאמין למשהו שקרה לפני 27 שנים?
זה למה #לאהתלוננתי
ישבנו בבר. מישהו יוצא מהבית שלו שצמוד לבר. אני מזהה אותו ואומר היי מה קורה? ומציג אותו לכולם. הוא שואל מי אני ומאיפה אנחנו מכירים ואז אני מבין שזה אוהד קנולר ואנחנו מכירים מזה שהוא שיחק בדברים שראיתי בטלוויזיה.
בפעם הראשונה ב33 שנות חיי - אני באמת בטוב. טוב לי. אני מתרגש מהעתיד שלי וממה שיגיע גם אם אין לי מושג מה יהיה. אני הולך להיות מדהים.
הכל טוב ויהיה עוד יותר טוב.
איזו תחושה כיפית זאת :)
באיזה גיל כדאי לי לעשות צוואה? לא כי יש לי רכוש כלשהו. אין לי. יותר בקטע של הוראות למה לעשות במקרה של..
אני דרך אגב מעוניין בניתוק המכשירים, שריפת הגופה ופיזור האפר בסניף קרית ביאליק 443 של דיסקונט, העמדה של צילה מבנקאות אישית.
דרך אגב, אני יודע שאני חופר הרבה פה בימים האחרונים בעיקר ויש כאלה שאומרים לי "למה אתה צריך לחשוף את עצמך ככה?" אז לאנשים האלה אני אומר - כי זה עוזר לי. ואני לא אומר לא לכל עזרה שאני יכול לקבל, במיוחד לא כזו שהיא אני לעצמי.
אין לי במה להתבייש - אני קצת חולה ואני מטפל בזה.
החלטתי לעשות משהו חדש שלא עשיתי אף פעם וקניתי כרטיס לסרט לבד. הנוקמים. עברתי את המשוכה של החוסר ביטחון שלי לגבי מה יגידו ואם אראה אנשים שאני מכיר וזה מביך והזכרתי לעצמי שעל הזין שלי אני רוצה לראות את הסרט הזה ולא בא לי לחכות עד שאמצא מישהו לראות איתו.
סיפרתי להורים שלי שאני יוצא עם מישהו ואמא שלי כבר הספיקה לעדכן את כל המשפחה המורחבת ודי בטוח שסגרה לנו את אולמי בון בון. היו 4 דייטים והיא כבר בדקה מסמכים לפונדקאות והסבירה שהיא ואבא פנויים בימי חמישי מ13:00 להוציא מהגן אבל רק עד 17:30 כי לאבא יש פיזיותרפיה
מכירים את זה שהמנהלת שלכם של כולה 5 חודשים (מתוכם חודש וחצי הייתם בחל"ת) בעבודה זמנית פתאום מושיבה אתכם לשיחה ומחמיאה לכם ברמה של להסמיק ואז בבת אחת מציעה לכם 2 הצעות עבודה לטווח ארוך?
אז כזה ממש.
גיל 33 זיין לי את הצורה. הוא היה גרוע כמעט מכל בחינה אפשרית. בריאותית המצב שלי הדרדר במהירות שיא וצללתי לתוך דיכאון שחור, החרדות שלי יצאו מכל שליטה וניהלו אותי והייתי על סף התאבדות יותר מפעם אחת.
הסופ"ש הזה ייזכר בתור הסופ"ש שבו אמא שלי סיפרה בארוחת שישי בלי להתבייש בכלל על איך מאז שאמא שלה נפטרה, לפני יותר מ15 שנים, בכל פעם שמבשלת משהו שהיא לימדה אותה - נכנס זבוב למטבח ומסתכל עליה והיא חושבת שזו אמא שלה.
כבר כתבתי פה לפני כמה שנים על התקיפות המיניות שעברתי בתור ילד. על איך ההורים ידעו ולא עשו כלום ועל איך חברים שלי הגיבו ב"נו זה ��יה מזמן ולא חשוב כבר" כשסיפרתי להם שנים אחר כך
#MeToo
אם הכל ילך לפי התכנית ובמהלך כל מרץ אהיה ילד טוב, אני סופית ורשמית יוצא מאיזה בור כלכלי. לא אהיה עשיר בשום צורה או אוכל לעבור לגור לבד אפילו אוכל להתחיל לחיות עם קצת יותר רווחה. זה הצעד הכי גדול שעשיתי ב5 שנים האחרונות לפחות. אני מאוד מרוצה מעצמי על זה.
אמא שלי יוצאת לחל"ת. המשמעות של זה היא נוראית מבחינתה. זה לא סתם חופשה כפוייה עד שייגמר המצב. זה גזר דין מוות על הקריירה שלה. מאחר והיא בגיל שאפשר לקבל קצבת זיקנה, היא לא זכאית לאבטלה ולא תוכל לחזור לעבוד אחר כך.
זה שובר לי את הלב.
יש לי דייט הערב. והחלטתי להיות בעל ביטחון עצמי ולא לרדת עליי ולהגיד שאני אדפוק את זה אלא להאמין שאני סבבה בסה"כ ושאם יהיה לי כיף אז גם לו יהיה כיף.
אז אני סבבה של בנאדם ויהיה כיף.
חייב לכם עדכון מאתמול: היה בסדר אצל הפסיכולוג. כאילו, בערך בסדר. התחיל לא בסדר ונגמר במעין תחושה של המממממ אוקיי, נצטרך עוד מליון פגישות כאלה אבל זו התחלה טובה.
בסדר?
מחשבות אבדניות, כמעט השלמה עם זה שהגיע הזמן ללכת מהעולם הזה והתחלתי אפילו לכתוב מכתבי פרידה מכולם. ידעתי איך אני רוצה לעשות את זה ומתי. היה לי תכנון מלא.
אמא שלי הפליצה בעודה שכובה על הספה, אחותי נבהלה שזו רעידת אדמה וצעקה, אבא שלי התעורר על הכורסה מהצעקה והפליץ בעצמו וזה הצחיק את כולנו ובאמת שאנחנו משפחה של מטומטמים.
אשכרה התקשרו מהמילואים עכשיו לעשות לי שיחת ריגשי על כמה חשוב שאגיע למילואים עם גישה חיובית כי צריך להבטיח את העתיד של המדינה ובלה בלה בלה ואני כולי "כן, אני יודע. בגלל זה אני הולך למילואים, מה המטרה של השיחה?" ואז הם הסבירו לי מה אעשה במילואים ועכשיו אני כבר לא רוצה ללכת
התחיל איתי ילד מתוק וחמוד בן 21 בגרינדר. אחרי שהוחמאתי מזה שקשיש כמוני מצליח לקבל התחלות מטווינק צעיר הוא אמר לי שהוא נתמך (=זונה בשפה של הומואים) ונשבר לי הלב עליו. הוא אמר אל תשאל למה אני עושה את זה. לא שאלתי אבל הצעתי לו עזרה ואיחלתי לו בהצלחה ושישמור על עצמו. איף.