Říkám puberťačce, že v té obří mikině do školy nepůjde.
Přišla domů ve svetříku, pak ze školní tašky vytáhla tu hnusnou mikinu.
"Tys ji měla ve škole?!?"
"Jo."
"Však jsem ti říkala..."
"Že v ní nemám jít do školy, ale ne že ji nemám mít ve škole."
Došlo mi, že toto nevyhraju.
Vždy jsem chtěla syna. Dlouho jsem nevěděla, že jednoho mám.
Bylo to těžké. Ne to, co bude, ale to, že se tolik let trápí.
Když jsme se to dozvěděli, zapadla strašná spousta věcí a skládačka je kompletní.
Jsem na ni/něj pyšná a jsem šťastná, že má svou cestu.
#trans
Vyzvedávám dítě z denního tábora.
Ta bez bot, totálně promočené fusekle a vůbec všechno.
"Proč jsi tak mokrá?"
"Povolila se mi flaška na pití?"
???
"Jo a taky jsem spadla do řeky."
Ve škole děcka dostávají "hawk feathers". Za různý věci- chování, podpora, leadership...
Až jich mají určitý počet, dostanou nějakou maličkost.
Teď jim do školy dali automat na knížky.
Za nasbíraná "peříčka" dostanou "speciální" minci a můžou si koupit knížku.
"La la lááááá!"
"Nezpívej a dej si už konečně ty ponožky."
"Kabakabi?"
"Cože? To je fuk, dej si ty ponožky."
"Jů, moje!"
"A čí by asi byly? Obuj si je."
"Ne, mami."
"Ne, sama. Nejsem tvůj poskok."
"Skok. Skok. Hopi hopi."
A odskákala někam do prdele.
Bez ponožek.
David: "ty seš taková spálená, já tě asi vyměním"
Já: "za koho jako?"
D: "za nějakou šestadvacetiletou Španělku"
Mládě: "a té uděláš tři děti a zas půjdeš k jiné, seš jak virus čověče, zas hledáš hostitele".
Máme novou sousedku potkáváme se u školního autobusu. Strašně sympatická, ale nikoho tu zatím nemá.
Pozvala jsem ji k nám na kafe, ona přijala.
Dala si tu práci, našla si české recepty a snažila se upéct koláče ať máme ke kávě.
Strašně moc mě to dojalo ♥️
Náhodou jsem zjistila, že je legální chovat kapybary.
Náhodou jsem zjistila, kde se dají koupit miminka kapybary.
Vůbec nevím jak s tou informací mám naložit.
"Prosímtě, koupila jsem nějaký kuřecí, že udělám.... posloucháš mě?"
"Hm"
"No že udělám špízy na gril... posloucháš mě?"
"Hm"
"Tak polož ten telefon."
"Hm"
"Můžeš mě pos...koupila jsem vibrátor a anální kuličky"
"Cože? Cos koupila?"
"No to kuřecí..."
Jak získat pozornost.
Moje mluvená (i psaná, co si budem) angličtina je slušný freestyle.
Ale když jsem dnes tu poštu otevřela, zalil mě pocit hrdosti.
Nebylo to o tom co umím rukama, ale co se naučím a mně došlo, že jsem nebyla úplně blbá v češtině a nejsem ani v angličtině.
"El, s tím řetězem si můžeš hrát, ale nechoď s ním k tomu plotu."
"Proč?"
"Plot je elektrický a když se ho dotkneš, bude to bolet."
"Ale já tam chci dát ten řetěz!"
"To nemůžeš, ublíží ti to."
"Ale já chci!"
"El, když tam dáš ten řetěz, tak tě to kop..."
*Řev*
Tak to by bylo.
Byly jí dva roky, když nám řekli že začneme s terapiemi.
Nevěřila jsem tomu, že by to u tak malého dítěte mohlo fungovat.
Je jí (jak by řekla) pět a půl! a dnes "graduovala" ve special education a už bude mít jen "normální" školu.
Už několik týdnů píšu Tweet, není na určitý počet znaků.
Vždycky ho smažu.
Je strašně důležitý a asi nejdůležitější ze všeho co cítím, co cítíme jako rodiče.
My, nemůžu mluvit za jiné.
Jsem šťastná.
Za to obejmutí.
Za to, že se svěří.
Konečně!
Chce duhové triko.
#pridemonth
"Speedy neblbni, musím tě přebalit, máš tam bobek. Jak ti nedám čistou plinku, tak tě bude bolet hlava" povídá David malé.
já: "a proč by ji jako měla bolet hlava?"
D: "posledně když se posrala a já ji chtěl přebalit, tak začala utíkat a praštila se hlavou do skříňky."
Aha.
Vyzvedla jsem jeho popel.
Ptali se mě, jestli jej chci pomoct odnést do auta, jestli to na mě není moc těžké.
Přes slzy jsem už nedokázala říct, že s tou tíhou, co cítím uvnitř, mi nepomůžou.
Jezdím s traktorem- David: "jsi sexy"
Házím lopatou štěrk- David: "jsi tak sexy"
Zatloukám plotové tyče- David : "vrrrr, sexy".
Vylezu z koupelny v sexy noční košilce- David: "co to je za brnění?"
Poslední západ slunce.
Měl dobrý den.
Mrkve, jablíčka, poslední sakra dobrý závod s holkama na horní pastvinu a zpět.
Neměla jsem jim pastvinu otevřít, neměl běžet.
Ale musela jsem. Naposledy.
Vidět tu důstojnost a sílu. Rychlost a ocas hrdě nesený nehoru.
Pak se odkulhal zpět.
Málem jsem srazila psa.
Když jsem vystoupila z auta, pes nikde.
Hledám podél silnice, najednou vidím pohyb u auta.
Kouknu, pes sedí v autě a že "jedem".
Doma jsem dostala pojeb, psa mám pořád v autě a jestli se mi nikdo na fb neozve, zavezu ji na veterinu.
Jóhan, občanským jménem Johnnie Walker.
Pes cestovatel, který za námi přiletěl. Pes chůva, odchoval naše děti i štěňata, kuřata a koťata.
Už ho nic nebolí 🖤
Když jsem tehdy objevila Lenu, stála daleko a nezajímala se o to, co se děje kolem.
Přivedli nám ji s malou ohlávkou-aby tolik nežrala.
Druhá fotka je ze dne, kdy k nám přišla (ohlávku dostala velkou a lehkou).
Jizva na těle zarostla, deformita kosti a duše zůstala.
Malá a velký.
Zvládá to úžasně. Tři hodiny pracuje a těší se, až se povozí.
Jeden z koní si ji výrazně oblíbil, pořád za ní chodí, pokládá jí čumák na hrudník a nechává se hladit.
A ona hladí, objímá, tulí.
Skoro šestiletý chlapeček vylákal Speedy na trampolínu.
Z ničeho nic ji shodil, zalehl a začal ji plácat na zadek.
Než jsem stihla cokoliv, tak Speedy vyklouzla, počkala až kluk vstane, rozběhla se a sundala ho ramenem.
Moje holka!
"Eli, já to nechápu. Máš rýmu jak bič a pořád máš tolik energie."
El šokovaně: "Mami, did you just say the B word in front of me?"
"Cože?"
David: "řekla jsi, že má rýmu jak BIČ!"
To bylo, panečku, vysvětlování.
Ještě že zítra nejde do školy.
Ve Walmart mě dnes zastavil starý (opravdu stařičký) pán.
"Promiň, máš koně, že?"
"Jak to víš?"
"Podle bot."
(neměla jsem na nich hnůj :-D)
On měl kšiltovku z rodea, poslední kůň umřel v září ve věku 33 let.
Ale že si ještě koně určitě pořídí, protože mu strašně chybí.
"Nic neplatíte, za vás zaplatil gentleman v autě před vámi."
"Omylem?"
"Zaplatil to protože chtěl."
Přišlo mi to strašně fajn a hezký.
Poslala jsem to dál a zaplatila u Starbucks okýnka útratu autu za námi.
Právě jsem přišla na to, že je taťka fakt dobrej.
V baráku je on a
-jeho manželka
-já
-holka 3 roky
-holka 11 let
-holka 14 let
-holka 14 let
-holka 26 let
-kočka
-fena
-samice papouška
-vykastrovaný kocour
Tak jako potichu sedí a pije pivo.
Určitě je strašně těžké a náročné (pro všechny strany) oznámit dítěti, že je adoptované.
Dnes už vím, že je těžké vysvětlit mláděti, že adoptované není.
Prý jsem na to, abych byla její matka, divná.
Fotky z porodnice jsou prý podvrh.
Já se z ní zcvoknu :-D
Včera u El v pokoji hrála hudba, moc se mi to líbilo. Zkouším vyhledat co to je, bez úspěchu.
Tak jsem tam seděla, poslouchala a bylo mi dobře.
David nakonec našel co to je.
Téměř 8 hodin relaxační muziky pro morčata.
Relaxační
Muzika
Pro morčata
Jsem morče.
Cinco & Mayo.
Chlapeček Cinco šel první, zaklínil se, je velký.
5/5 v 5:05 ho na svět přivedla dcera, která má naštěstí menší ruce než já nebo sousedka.
Na holčičku Mayo tu už byla veterinářka.
Mamina Fany i oba prcci se mají k světu.
Obě mimina jsou zubatá :-D
Když jsme se sem přestěhovali, neuměla jsem anglicky vůbec nic.
Kdo mě sleduje dýl ví, jaký to byl boj.
A frustrace.
Učila jsem se za pochodu a byly doby, kdy jsem myslela že to nedám a už budu pořád potichu.
Nejhorší pak bylo rozumět ale nemluvit.
1/x
Nevycházím z údivu. Je nesmírně samostatná a klidná. Odvážná.
Nechá se vypustit ven, sama si projde les, lehne si na terasu k domu a sleduje co se kde děje. Prší na ni...
Může jít kdykoliv domů, ale ona si to vede sama.
Přijedu čistit stáje, tvl uklizeno. Chlapík co dělá víkendy zrovna šudlá předposlední stáj.
Já: ?
On: ??
Já: ???
On: "Pátek, sobotu a neděli dělám já."
Já: "Pondělí, úterý, středa, čtvrtek dělám já."
On: "No a dnes je pátek."
Já: "Dnes je středa."
Tak to nasere :-D
Ová v příjmení tu dělá problém. Zvykla jsem si, že Davida a mě berou jako lidi s odlišným příjmením.
Čtu si zprávu v feeding therapy a paní se rozhodla nám příjmení s Davidem sjednotit.
Tak jsme teď oba Burešová.
David Burešová :-D
Vybrala jsem si (sama a taky trochu okolnosti), že zůstanu doma a budu matka na plný úvazek.
Nevím proč mám pocit, že se musím před některými lidmi obhajovat, někteří si z toho dělají legraci, shazují to a mně to vadí.
Hele, já fakt nejsem úplně blbá.
Kůňa má novou mast na nohu. S Diclofenacem.
Aspoň na chvíli mu pomáhá a on se cítí líp.
Po dlouhé době za mnou dnes přišel, vzal mi vidle a pak mě začal žďubrat.
U jiného koně to neberu, u něj ano. To je on, když se cítí líp . Jinak to neumí a to je jeho "nejvíc".
Takovej ten den, kdy připoutáš děcko do autosedačky a vrátíš se do obchodu omluvit se za jeho chování.
Pak sedneš za volant, odložíš na něj hlavu a z té autosedačky se potichu ozve "im really sorry mami"
13,5 roku.
Na Německého ovčáka to je prý krásný věk a bylo to rychlý.
Ještě kolem poledne rajzovala zahradou a držkovala na sousedovic čuby.
Teď naši kopou jámu.
Je strašný vidět plakat rodiče.
Jak už tu zaznělo, toho skřeta nedobrýho si nechávám.
Radši budu litovat toho že jsem ji neprodala než toho, že jsem ji prodala.
Kůň je závazek na třeba 30let a já nedokážu v tuto chvíli chvíli žít s tím, že budu dalších 30 let přemýšlet jak se asi má.
Manžel se učí španělsky.
Odpovídá mi zásadně ve španělštině, když mám nějakou připomínku, řeší ji samozřejmě také španělsky.
Což není špatné a je obdivuhodné, jak si vystačí, zvlášť když umí říct jen "já jsem muž", "ty jsi žena" a "piju mléko".
Příští týden budu mít narozeniny.
Už jsem od manžela dostala v minulosti autobaterii, sadu zimních pneu...
A dnes jsem dostala klíčky od dárku, který přijede v sobotu.
Jaaaaaaaj!
Včera k nám sousedka dotáhla její skoro devadesátiletou maminku a že je z 93% Češka (že dělali nějakou genetiku nebo kýho čerta).
"Mami, řekni něco."
A stará paní se usměje a říká "achoj, jak se máš?"
Bylo to strašně milý ❤️
Farma nad tou která se nám líbí je obehnaná elektrikou, cedulemi, na pozemku vraky aut.
Já: "majitel má mastný dlouhý řídký vlasy, v koutku cigáro, kostkovanou košili a špinavý montérky. A je hrozně hubený."
David: "tys ho viděla?"
Já: "jo, v každým hororu z prostředí samot"
Jo a kromě štěněte jsem si domů přivezla i housátko.
Jeho fotku zatím nemám, protože si potřebuje odpočinout (dlouhá cesta).
A štěňátko jak spí tak prostě spí.
Puberťák běhá po bytě a opakuje "kde mám mobil?"
Tak jsem otevřela myčku, z té se vyvalila pára a říkám "ty blboune, dyť sis ho dala se špinavým do myčky!!!"
Lidi, to se mi povedlo, tu málem jeblo :-D
#jsem_dobr
á
Snažím se být celkem tolerantní. Ne vždy to jde, jsou věci kdy to nedávám.
Teď sleduju, jak známá na fb popírá COVID, svolává na jakousi demonstraci, všechno je to podvod...
A já mám najednou pocit, že je úplný idiot a nevím jak se s tím poprat.
Uspávám.
Speedy v klidu leží, naprosté ticho.
Nevím jak po tmě zjistím jestli spí, tak úplně potichu šeptnu "spíš?"
Z postýlky se ozve "jo".
Tak nic no.
Potomek nese z regálu v obchodě nějakou kravinu.
"Můžu si to koupit?"
"Ne, vrať to."
Smutný pohled štěněte...
"Prosímtě vem si to."
Manžel nese z regálu v obchodě vzduchovku.
"Můžu si to koupit?"
"Ne, vrať to."
Smutný pohled štěněte...
"Prosímtě vem si to."
Speedy mě ráno probudila jen proto, aby mi oznámila, že dnes do školky nepůjde.
Ok.
"Promluvíme si u snídaně, jo?"
"Jo. Eliku no do školky."
"Pojď na tu snídani."
"Rain?"
"Jj, prší."
"Gumikaj?"
"Může být."
"Gatě?"
"S jednorožci?"
"Oukej! Eliku do školky!"
Tak to by šlo.
Dnes je to rok, co začala naše cesta s
#HomesteadMoravia
Spousta nových dovedností, spousta zvířat, práce, mozolů, slz a radosti.
Úspěchů a neúspěchů.
Zmizely deprese, nuda, plácání od ničeho k ničemu.
Zmizelo minimálně 15 kilo špeků a mám svaly o kterých jsem neměla ponětí.
Štěňátko Coco už dávno není štěňátko.
K lidem milá.
Bezpečně pozná které zvíře je naše.
Boudu nevyužívá, při dešti si vleze do sena, ve vedru si vyhloubila díru pod starým pařezem.
Přes den spí nebo je v "šetřícím" režimu, v noci neúnavně pracuje.
Její nezávislost je úžasná.
Vím termín.
Myslím, že on to ví taky.
Chodí za mnou, já se snažím být v pohodě, ale pokaždé se sesypu.
Brečím u kydání stájí.
Probudím se a brečím.
Chci to zrušit ale vím že bych toho litovala.
Vet po mně chtěla vědět jestli kremace nebo kafilerie.
Láska nebeská
Anglán žádá Aurelii o ruku.
David: "no uznávám, že tak romanticky jsem tě o ruku nepožádal"
"To je fakt, tys řekl, že je to logickým vyústěním situace."
A tak si tu žijem.
Čtu severskou detektivku a jedna z vět v dost napínavé scéně začíná slovem "Klakson."
Tvl listuju zpět, kdo že je ten Klakson, protože jsem to jméno nezaregistrovala a on to je prostě jen klakson.
Od auta.
Trvalo to přes tři roky a dočkala jsem se.
Užila jsem si tu chvíli na plno a ježíšmarjá! ten pocit je pořád úžasnej.
V noci poprvé malá volala "tati" místo "mami".
Ten pocit, když jsem dloubla do Davida, že ho volá dítě a on šel a já pokračovala ve spánku :-)
Hodná holka!
Netopýrek Seeley při čekání na veterině. Už váží 20 kilo!
Je to bezva štěně. Je klidný, pohodový a poměrně ostrý hlídač.
Je to pes domácí, ale i tak rád leží na terase a sleduje co se kde děje.
Dnes byl rodičák, proto o tom píšu.
Když jí tehdy diagnostikovali středně těžký autismus a navrhli intenzivní "terapie", nevěřila jsem tomu.
Nemluvila, komunikovali jsme pomocí kartiček, kousala, ubližovala si, utíkala...
Pár let uběhlo a to všechno je jen bolavá vzpomínka.
V důvodech, proč si vybral právě toto bylo, že chce vystoupit z komfortní zóny a zkusit zapracovat na svém strachu z koní.
Pro mě je to wow, protože do toho prostě nikoho nedonutíš.
Pracovat s vlastním strachem, když to vezmu kolem a dokola, mohl by to být samostatný projekt.
2/2
Přijde ze školy, sedneme si spolu na gauč, ona si o mě opře hlavu, já ji obejmu a povídá mi o dětech ve škole a o škole.
Každý den.
A nevadí, že už je velká skoro jak já.
To jsou chvilky, kdy mám pocit, že jsem dobrá máma.
Střípky.
Koukám kolem sebe a oči mi padnou na "obraz" co onehdy malovala malá El.
Vůbec to nesouvisí s válkou (nemyslím si že o tom vůbec ví), není v tom záměr, prostě jen matlala.
A přece se mi sevřel hrudník.
Jak černé nebe nad Ukrajinou, ale přece jen tam vychází sluníčko.
Včera poprvé dokázala říct, že je naštvaná. Vždycky jen vzteky řvala, že je happy.
Dnes jsem se naštvala já.
"Eli, jsem naštvaná a nevím jak to mám změnit."
"Chceš být happy?"
"Můžeš mě obejmout?"
A během obejmutí mi to čtyřleté auti dítě řeklo "It's ok be mad."
"I'm strong and budu fight with you!" řvala na mě El před očkováním.
"No tak co budeme dělat? Když nebude shot, nemůžeš do Kindergarten."
El se zamyslela, koukla na sestru a přes slzy... "can you call someone who can help my mommy hold me?"
Sice rvačka, ale awwwww!
Ráno u školky parkoval nějaký maník jak pablb.
Když jsme s malou kolem toho auta šly, nějak mi z úst vypadlo slovíčko "debil".
"Mami, co je debil?"
"To je typ toho auta."
Takže se omlouvám majitelům Mercedesů :-D
Parta šestnáctiletých holek, naše samozřejmě nechyběla. Nárazníkem najely na pangejt na parkovišti, při couvání to křuplo.
Chytly policajta, ten jim dal podržet jablko, odmontoval nárazník ať ho neurvou úplně, vzal si jabko, řekl ať jsou opatrné a šel.
Tweet o ničem a o všem.
Nejlepší zpráva, jaká mohla v těch jeho sračkách přijít, přišla dnes.
Pes Jóhan nemá metastázy!
Operace bude ode dneška za 20 dní.
Sice bude o nožičku kratší, ale myslím, že díky tomu bude moct ještě pár let vyhrabávat odpadky.
A hlavně bude po bolestech.
Před večerním krmením koní jsem automaticky sáhla do Kůňovy "popelnice" s krmením.
Došlo mi, že už ne.
Když jsem myla jeho misku, bolelo to.
David ji pak schoval, ať ji nevidím.
Doktor mi pižlá znamínko, na telefonu tlumočnice, která nebyla potřeba, tak celou dobu mlčela
Doktor: "Jakého má ČR prezidenta?"
Já: "specifického"
Z hlasitého odposlechu se ozval smích.
Dr.: "My máme Trumpa".
Já: "My alkoholika"
Dr.: "Znal jsem Václava Havla."
Malá něco čmárá na papír a blábolí.
Najednou slyším povědomé číslice.
"El? To je moje telefonní číslo! Kam ho píšeš?"
"Mami, vyspelluj mi Nick."
"Proč?"
"Protože píšu Nickovi moje telefonní číslo."
"Ale to je moje číslo!"
"And do I have a phone? No. So spell Nick for me."
Chodila jsem do fitka, na Aqua aerobic, TRX, hlídala co jím.
A nic.
A pak se nám přihodil
#farmlife
K dnešnímu dni mám dole 26 kilo.
Velikost opět S/M a moje šílené období trvající tři roky je snad navždy pryč.
Jsem vděčná za každý mozol na mých rukou.
Malá El měla oslavu narozenin.
Jedno z dětí ani jeho rodiče jsme vůbec neznali. Měla jsem z toho trochu obavu, protože víte jak. Farmička.
Děcka jsou tu za chvíli většinou jak čuňata.
Přivezl ho tatínek a že ho tu jen vysype (velmi nezvyklé - já to vítám).
Na hřišti, táta s dítětem. Malým.
Tak dva roky.
Táta kouká do mobilu, přichází dítě.
Pohladí tátu po rameni.
Nic.
Přitulí se
Nic.
Začne do táty kopat.
Táta ho seřve.
Tak asi na tom mobilu řešil něco hodně důležitého.
Je mi z toho smutno.